"Denne historie er hverken en anklage eller en bekendelse...
og mindst af alt et eventyr...
for døden er ikke et eventyr for dem, der står ansigt til ansigt med den.
Den er blot et forsøg på at fortælle om en generation af mænd, som...
selv om de nok undslap granaterne...
blev ødelagt af krigen."
Tredive tusind.
- Russere? - Nej, franskmænd.
Russere fanger vi endnu flere af om dagen.
Hr. Postbud.
Krig er krig, og snaps er snaps, og livet må gå videre.
De kom ikke med posten her til morgen.
Det må De undskylde, hr. Meyer.
Goddag, Himmelstoss. Noget til os i dag?
- Nej, Peter. - Der må da være noget.
Så her da, din lømmel.
Her. Det er den sidste post, jeg bringer ud, for øvrigt.
I morgen skifter jeg uniform.
- Har De indskrevet Dem? - Jeg er blevet indkaldt.
Jeg er sergent af reserven.
Jeg bliver også indkaldt, hvis ikke det snart hører op.
- Men det gør det jo. - De har sikkert ret.
Kære elever. Dette er, hvad vi må gøre:
Slå til af al vor magt.
Give vort yderste...
og sejre inden udgangen af året.
Det er med tøven, jeg bringer emnet på bane igen.
I, drenge, er fædrelandets livsnerve.
I er Tysklands jernmænd.
I er de glade helte, som vil fordrive fjenden...
når I bliver bedt om det.
Det er ikke op til mig at foreslå...
at nogen af jer skal rejse jer og forsvare jert land...
men gad vide, om tanken pusler i hovedet på jer.
Jeg ved en skoleklasse...
hvor drengene rejste sig fra klasseværelset...
og lod sig indrullere samlet.
Hvis det samme skete her...
ville I vel ikke bebrejde mig, om jeg følte stolthed derved.
Nogle vil måske mene, at det er for tidligt at lade jer tage af sted.
At I er for unge. At I har familier...
mødre og fædre.
At I ikke skal rives væk derfra.
Tænker jeres fædre så lidt på fædrelandet...
at de lader det gå under hellere end jer?
Er jeres mødre så svage, at de ikke kan sende en søn...
ud for at forsvare det land, hvori de er født?
Når alt kommer til alt...
er en smule erfaring da så slemt for en knægt?
Er æren ved at bære uniform...
noget, vi skal undslå os?
Og hvis vore unge damer tilbeder dem, der bærer den...
er det da noget at skamme sig over?
Jeg ved, at I aldrig har ønsket...
heltedyrkelsen.
Det er ikke, hvad jeg har lært jer.
Vi har søgt at gøre os værdige...
og lade hæderen komme, når den kommer.
Men at gå forrest i kamp...
er en dyd, man ikke skal foragte.
Jeg tror, det bliver en kort krig...
med meget begrænsede tab.
Men koster det ofre, lad os da mindes den latinske sætning...
som må have været på læberne af mangen en romer...
når han stod kampberedt i et fremmed land:
"Sødt og passende er det at dø for fædrelandet."
Nogle af jer har måske ambitioner.
Jeg kender en ung mand...
som er en lovende forfatter.
Han har skrevet første akt af en tragedie...
som er en mester værdig.
Og han drømmer velsagtens om...
at følge i Goethe og Schillers fodspor, hvad jeg håber, han vil.
Men nu kalder fædrelandet!
Fædrelandet behøver ledere!
Personlige ambitioner må tilsidesættes...
og et stort offer ydes for vort land.
Hvilken glorværdig begyndelse jeres liv får.
Ærens mark kalder på jer.
Hvorfor er vi her?
De, Kropp, hvad holder Dem tilbage?
De, Müller, ved De, hvor hårdt der er brug for Dem?
Ah, jeg ser, I skæver til jeres leder.
Og også jeg skæver til Dem, Paul Baumer...
og undrer på, hvad De vil gøre.
- Jeg tager af sted. - Jeg vil også.
- Regn med mig. - Og mig.
- Jeg er parat. - Jeg vil ikke blive hjemme.
Følg mig!
Indskriv jer nu!
Ikke flere timer!
- Vær nu ikke en kujon. - Kom nu, Behn.
Vi må holde sammen, alle sammen.
Ja, Behn.
Godt. Jeg tager af sted.
Sådan skal det være!
Lad os tage af sted!
Lad os synge!
Hold geleddet, soldater.
Alt for Dem, hr. General.
Deling, holdt!
Se til venstre.
Ifør jer uniformer og meld jer. Træd af!
- Her kommer man i form. - Ja, til de lange marcher.
Jeg vil i kavaleriet og ride.
Ellers tak.
Det er i infanteriet, man er tæt på kampene.
Hvor er geværerne, spørger jeg bare.
Du får ikke et foreløbig.
Hvis jeg skal dræbe fjenden, må jeg have noget øvelse.
Jeg vil have bajonettræning.
Du vandt en medalje dengang, Müller.
Bare vent. Om en måned er jeg plastret til med dem.
Stik ikke dine støvler op i mit ansigt.
Det er en ære at få stukket disse støvler op i ansigtet.
Det er det bedste par i hele hæren. Jeg har fået dem af min onkel.
De er af det fineste, importerede læder.
Bare du ikke stikker dem op i mit ansigt.
Ikke engang en køkkenpige vil kigge efter mig i det antræk.
Alle ret!
Det er Himmelstoss!
Det er det da også. Og i fuld mundering.
Hejsa, Himmie. De troede nok ikke, De skulle se mig allerede, hvad?
- Kan De se min rang? - Naturligvis.
Så træd tilbage!
Vi er glade for at se Dem.
- Hvad sagde De? Lige meget med det. - Hvad går der af Dem?
Man tiltaler sin overordnede officer med respekt!
- Hvor har han den flotte uniform fra? - Er der post til os, Himmie?
- Stille! - Kære ven, De råber jo.
Kom nu, Himmelstoss, vi kender Dem.
Pil nu det falske overskæg af.
- Jeg tror sørme, De mener det. - I skal få se, at jeg mener det.
- For tre dage siden var De postbud. - Stille!
Kom her!
Stil op!
Stil op på række og det i en ruf.
Alle mand! Stil op på række!
Det er vel nok et kønt syn.
Har I aldrig hørt om at stille op på række?
Det duer I ikke til. Men så må jeg jo lære jer det.
Vi har hele dagen.
I er muligvis dumme, men det er jeg vant til.
Og der vil være meget andet i vejen.
Men jeg vil være over jer.
I ser ikke ud af meget nu, men jeg skal gøre mit bedste.
Jeg ser, at der er noget, I har misforstået.
Men det retter vi også op på.
Allerførst skal I glemme alt, hvad I hidtil har vidst.
Glem alt, hvad I hidtil har lært! Forstået?
Glem, hvad I har været og hvad I tror, I skal være.
I skal være soldater, og ikke andet!
Jeg skal tørre jer bag ørerne. Gøre jer hårdkogte.
Jeg skal få soldater ud af jer eller slå jer ihjel!
Gør honnør!
Alle ret!
Deling, fald ned!
Hovederne ned! Ned med hovedet, Baumer!
Deling, op!
Syng!
Kalder I det at synge?
Deling, holdt!
Vi mangler nok den rette ånd, hvad?
Det er ingen ferie. Her skal arbejdes.
Godt! Og nu tilbage til arbejdet.
Deling, fald ned!
Hold hovedet nede!
Syng!
Holdt!
Gevær ved fod!
Mønstring klokken 3:00.
Træd af!
Det svin! Så får vi ingen fritid.
Det vil tage fire timer at blive klar til inspicering.
- Hvad foregår der i hans hoved? - Ingenting, der er tomt.
Jeg skærer ham op og ser efter.
Han er for tykhudet til at skære i.
Det er fjerde gang, jeg må skuffe den stakkels pige.
Gevær ved skulder!
Gevær ved fod!
Gevær ved venstre skulder!
Gruppe til højre. Højre om, march!
Venstre!
Kolonne til venstre, march!
Gruppe til venstre, march!
Fremad, march!
Deling...
holdt!
Præsenter gevær!
Himmelstoss.
Udmærket arbejde. De skal til fronten i morgen.
- Jeg anbefaler orlov til midnat. - Meget vel.
Deling, fald ned!
Kravl fremad!
Han ødelagde vores orlov. Det tilgiver jeg ham aldrig.
Det bæst!
Orlov til midnat! Så længe tager det at tørre vores tøj.
Der går bavianen.
Mens vi kæmper med mudderet, går han ud for at drikke.
En dag langer jeg ham en. Bare én.
Jeg med. Det er målet med mit liv fra nu af.
Hvorfor kun en? Jeg langer ham adskillige.
Jeg sparker ham, når han ligger ned. Jeg er ond i sulet.
Hvad laver du? Deserterer du?
Hvad?
Jeg har en idé.
Kravl fremad! Fald ned!
Kravl fremad!
Dækning!
Paul!
- Kom du noget til? - Behn. Behn.
Kom nu, Behn.
Dit fjols! Behn!
Rejs dig nu op!
Der kommer vist reserver.
Tjaden må være gået helt hjem efter brænde.
Her kommer nogle flere, direkte fra bøhlandet.
Det er vel her, vi skal sove.
Det er mig. "I. Westhus." Og her bor han.
Det vidste jeg ikke.
Nu ved du det.
Ja, ja. Selvfølgelig.
Det er i orden.
Her er en feltseng, Paul.
- Hvornår har vi sidst spist? - Mind mig ikke om det.
- Jeg havde det lige så godt. - Hvor er vi?
Skiltet på jernbanestationen var skudt ned.
Der må være noget spiseligt et sted.
Jeg spørger dem der.
Undskyld, jeg forstyrrer, hr. Westhus.
Hils på Detering. Den bedste landmand nogensinde.
- Og hr. Tjaden. - Sid ned.
Vi har ikke spist siden i morges.
Kan De sige os, hvad vi skal gøre?
Spis aldeles omgående.
Hvad er så sjovt ved det?
Det er en skidt by at være sulten i.
Siden i går har vi levet af halmballer og barberblade.
Vi vil godt betale for maden. Hvor er marketenderiet?
Ude at lede efter forsyninger.
- Har I hørt om Katczinsky? - Hvem?
Katczinsky! Han er fænomenal.
Hvis der er mad i miles omkreds, så finder han det.
Alle ret!
- Hvad har vi her? - Frivillige til generalstaben.
En dag skiller jeg en af jer ad for at finde ud af...
hvad der driver jer væk fra skolen og ind i hæren.
Rør. Det er ingen paradeplads.
Sulten?
Vent lidt. Det var ingen invitation.
- Kan I betale? - Ja, selvfølgelig.
- Jeg har penge. - Penge er kun papir.
Har I cigaretter, cigarer...
sæbe, cognac eller skråtobak?
Er du vanvittig? Her er ikke engang nok til os.
Gid, I skred i svinget. Jeg er træt af at brødføde jer.
Vis mig, hvad I har.
Kom nu.
Er det nok?
Kat, du skal på skansearbejde i aften.
- Hvor? - Bag kirkegården.
Med dem der?
Der er stille i aften. Du kan lære dem et og andet.
Tak, jeg gør det hellere alene.
- De grønskollinger falder for hurtigt. - Lastvognen venter.
I går var jeg for sulten til at sove.
Og i aften sender de mig så på skansearbejde.
Det er jeres chance for at spille helt.
For fædrelandet!
Find jeres ting og lad os komme af sted.
Hvordan er det, han kører?
Lad ham køre, som han vil.
Hvis du brækker en arm, bliver du jo sendt hjem. Ikke?
Det er bedre end at få en kugle i maven.
Hvis nogen af jer overlever, henter jeg jer i morgen.
Når din kørsel ikke tog livet af os, kan intet gøre det.
Og vær her til tiden. Jeg vil ikke gå glip af morgenmaden.
Vent lige på dine tropper, farmand.
Så, så. Vær nu ikke så modvillige.
Hør her, unger, vi skal bare sætte noget pigtråd op.
Vi henter det på depotet og bærer det derud.
I vil se granatild, og I vil blive bange, okay?
Det gør ikke noget. Op med dig.
Bryd dig ikke om det.
Det kan ske for selv den bedste. Også for mig.
Når vi kommer tilbage, skaffer jeg jer rent undertøj.
Den type granater skal I ikke være så bange for.
De store laver en masse larm...
men slår ned 8 km bag ved linierne.
Det er de lette, vi skal tage os i agt for.
De giver ikke én ret meget varsel.
De siger...
Når man hører det, er det ned!
Moder Jord.
Tryk jer ind til hende.
Træng dybt ind i hende.
Bare hold øje med mig.
Hvis jeg springer, så spring.
Men prøv at komme mig i forkøbet.
Hør.
Jeg skal vise jer, hvordan man gør.
Giv mig et par af dem der. Det dæmper lyden.
Tjaden.
Kan du se det?
- Hvad betyder det? - Bombardement.
Mine øjne!
Jeg er blind! Jeg kan ikke se! Åh, Gud!
Mine øjne! Jeg kan ikke se!
Det er Behn!
- Jeg henter ham. - Du bliver slået ihjel.
Læg dig ned og bliv der.
Han er død.
- Han er død! - Hvorfor risikere livet for ham?
Jamen det er Behn. Min ven.
Nu er det kun et lig.
Det gør ingen af jer igen.
Læg ham derover.
Pas på trådene.
Hent jeres tornystre og former kolonne. Hurtigt.
Skynd jer nu.
Hent jeres tornystre og former kolonne.
Hvad skal vi? Hvad sker der?
Du hørte ham. Vi har ordre til at marchere.
- Hvorhen? - Til en ny fest.
Og denne gang bliver den langvarig.
Kom nu.
Af sted med os.
Kompagni, ret!
Gevær ved skulder!
Højre om, march!
- Fingrene væk. - Den stikker dronningen.
Se lige ordentligt efter.
Det er en knægt.
Alle kortene ligner hinanden.
Her er for meget larm. Jeg kan ikke spille.
Kan dine sarte nerver ikke tage det, hvad?
Det er Oscar. Den sk...
Se nu der.
Vær ikke så fin på den. Senere vil du måske ønske, du havde det.
Efter to dage mere af det her...
smager brød, som rotterne har bidt af, så sødt som frugttærte.
Det kan da ikke vare to dage til, vel?
Sagde jeg ikke til jer, at det blev slemt?
Det gør mig ikke noget om dagen. Men det holder mig vågen om natten!
To dage til, så er det en uge, knægt.
Så kan du sige, du har været under ild.
Du er da ikke bange, vel?
Nej. Jeg spurgte bare.
Vil du spille lidt mere?
Vil du?
Gerne.
Okay, jeg giver.
Tag hellere din støvle, inden Oscar spiser den.
Han er god nok.
Lad ham sove. Han drømmer.
Åh, Gud! Kan du ikke se, det er Behn?
Han ville ikke i krig.
Nej, det er ikke Behn.
Det er ikke Behn! Det er Kemmerick!
- Det er mig! - Klap i, vil du godt?
Her er slemt nok i forvejen.
Det er helt i orden, Franz. Du drømmer.
- Noget... - Du drømmer bare.
- Ret! - Rør.
Spærreilden tager til.
Vi har mistet folkene i endnu to skyttegrave.
Men vi gør vort bedste for at få mad frem inden aften.
Stop!
Luk mig ud!
- Hvorfor gjorde du det? - Klap i! Grib ham.
Hold ham.
Har du det bedre nu?
Det tror jeg.
Jeg holder det ikke ud meget længere.
Tilbage!
Åh, Gud, det er Franz.
Få ham herover.
Nej! Han er ramt i maven og må ikke drikke.
Hent en båre.
Hvor fik de dig, Kemmerick?
- Her er den. - Hold hans hoved.
Bær ham ud.
- Er det alvorligt? - Jeg ved det ikke.
Sig til de andre, at han klarer den.
Javel.
Hvis vi skal kæmpe, hvorfor kæmper vi så ikke?
Hvorfor går vi ikke ud?
Man bliver skør af at sidde herinde.
Lad os foretage os noget! Lad os angribe dem!
Sæt dig!
Hvis ham kokken havde mandshjerte, ville han få noget mad frem.
Han er så langt bag linierne, at han ikke kan høre skyderiet.
Her kommer Kat. Fandt du noget?
Havde du heldet med dig?
- Vi må dele det her. - Mad!
Vi mangler smør.
Ja. Og dessert.
Og en blød seng at sove i.
Rotter!
Af vejen.
- Så er det nok. - Det er nok, drenge.
Hvad er det?
Kom. Tag jeres geværer.
- Her kommer de. - Hent jeres håndgranater.
Hurtigt. Kom nu, skynd jer.
Kom, så går vi!
Vi kan ikke holde denne stilling. Tilbage bag jeres egne linier!
- Fyld den op. - Nu! Jeg har andet at se til.
Jeg har ventet på det her i tre uger.
Først når alle er her.
Hvad vil du have?
Bønner, din frølårsgnasker. Hvad tror du ellers?
Klap i! I får mad, når alle er her.
Vi er her alle.
Kun halvdelen af kompagniet er her. Hent de andre. Væk dem.
Bare jeg kunne. Vi er kun 80 tilbage.
Resten er på forbindsstationer eller syv fod under jorden.
80? Og jeg har lavet mad til 150.
Så bliver vi da mætte for en gangs skyld. Øs nu op.
Har du lavet bønner til 150?
Og du har brød til 150?
Og pølse til 150? Og tobak til 150?
Alt. Det er helt forkert. Jeg skulle have haft besked.
Sikke et festmåltid! Alle får to rationer.
Om bag i køen.
Næ, nej, det går ikke.
Jeg kan ikke fordele mad til 150 blandt 80 mænd.
Hør her, du har rationer til 2. kompagni, ikke sandt?
Jo.
Og vi er 2. kompagni.
Jeg har mine ordrer.
Kat har ret. Vi er 2. kompagni.
Hvis halvdelen af os kommer tilbage, er det vores held.
Øs nu op.
Nej!
Du er den fejeste bavian, der har trukket et feltkøkken.
Og du er bange. Det kan man se.
Et lille pip mere fra dig...
og vi skærer dig i stumper og æder dig råt.
Du sætter køkkenet op så langt bag vore linier...
at vi aldrig får noget at spise før det er koldt, og vi sover.
Så forsvind med dig, din dumme knokkel...
eller vi splitter alting ad.
Giv os så noget mad!
Rør. Hvad foregår her?
Han har lavet mad til 150, og nu vil han kun give os halvdelen.
- Det ser ret godt ud. - Javel.
Server rub og stub. De trænger til det.
Javel.
- Og giv mig en tallerken også. - Javel.
Bare tag det hele.
Giv dem honning. Giv dem alt, hvad de vil have.
Fyld den op.
Tag dig ikke af mig.
Det gør jeg heller ikke. Tænk ikke på det.
Faktisk...
kunne jeg godt spise noget mere.
Bare tag. Der er mere derovre.
Det er for langt væk.
Hvornår mon vi skal tilbage til fronten?
I morgen.
Det kan tage appetitten fra enhver.
Hvis de sender os ud igen i morgen...
burde vi se til Kemmerick først.
- Hvor ligger forbindsstationen? - 3 kilometer væk.
- Vi kunne bringe ham hans ting. - Godt.
Det er forbandet at tænke på, at det skulle ske for ham.
En flink fyr som Kemmerick.
Franskmændene bør straffes for at have startet denne krig.
Alle siger, det var de andre.
Hvordan starter de en krig?
Et land fornærmer et andet.
Hvordan kan et land fornærme et andet?
Et bjerg i Tyskland bliver vred på en mark ovre i Frankrig?
Nej, dumrian, et folk fornærmer et andet.
Så har jeg ikke noget at gøre her. Jeg er ikke fornærmet.
Det gælder ikke bondeknolde som dig.
Godt. Så kan jeg tage hjem med det samme.
- Prøv du bare. - Vil du skydes?
Kejseren og mig...
Mig og kejseren havde det på samme måde med denne krig.
Ingen af os ønskede den, derfor tager jeg hjem.
Han er der allerede.
Nogen må jo have ønsket den. Måske var det englænderne.
Nej. Jeg har ikke lyst til at skyde nogen englændere.
Jeg havde aldrig set en, før jeg kom hertil.
De havde nok heller aldrig set en tysker før.
De er garanteret ikke blevet spurgt.
Men det må jo være til gavn for nogen.
Ikke for mig og kejseren.
- Jeg tror, kejseren ønskede en krig. - Bare bland os udenom.
Hvorfor skulle han det? Kejseren har jo alt.
Han har aldrig haft en krig.
En hersker må have mindst en krig for at blive berømt. Det er historie.
Og generalerne, de har også brug for krig.
Og fabrikanterne bliver rige.
Jeg tror snarere, det er en slags feber.
Ingen ønsker den...
og pludselig så er den der.
Vi ønskede den ikke. Englænderne heller ikke.
Og nu slås vi.
Jeg ved, hvordan man skulle gøre.
Hver gang det trak op til krig...
skulle man indhegne en stor mark...
- Og sælge billetter. - Nemlig.
Og...
Og på den store dag...
skulle man tage alle kongerne, ministrene og generalerne...
og stille dem ind midt på i underbukser...
og lade dem kæmpe med køller.
Må det bedste land vinde.
Nu da Kat har løst problemet, skal vi så besøge Kemmerick?
Måske sker der noget spændende på vejen.
Mig og kejseren har brug for jer i morgen igen, glem ikke det.
- Da er vi tilbage. - Hils knægten fra mig.
Der er han!
- Goddag, Kemmerick. - Hvordan har du det?
- Hvordan går det? - Hvordan står det til?
- Passer de dig godt? - Er de søde ved dig?
Franz?
Udmærket.
De er røvere her.
Røvere.
De stjal mit ur!
Jeg sagde jo, man ikke skulle bære så fint et ur.
De tog det, mens jeg var bedøvet af æter!
Franz, du får det da igen.
Har du det godt?
Se min hånd.
Det skyldes det store blodtab.
Spis op, så kommer du til kræfter.
Du skal spise. Det er det vigtigste. Det ser ellers lækkert ud.
Jeg har så frygtelige smerter i foden.
Hver eneste tå på højre fod gør ondt.
Hvordan kan du have ondt i foden, når benet er blevet...
Jeg ved, hvad du mener!
Jeg ved det! Nu ved jeg det!
De har amputeret mit ben.
Hvorfor har de ikke sagt det?
- Franz! - Nu kan jeg ikke gå mere!
Du skal være glad for, at du slap så billigt.
Jeg ville være forstmand engang.
Det kan du stadig blive. De laver fantastiske proteser!
Og nu er du ovre det. Du kan tage hjem. Tænk på det.
Vi har taget dine ting med. Se.
Stil dem under sengen.
Det er et par vidunderlige støvler.
Se hvilket skind!
Så behagelige!
Ved du hvad...
Hvis du ikke skal bruge dem, må vi så ikke tage dem med?
Hvad gavn har du af dem? Jeg kan bruge dem.
Mine støvler giver mig vabler...
Vi skal til at af sted.
Gå ikke. Bliv bare lidt endnu.
- Jeg kommer straks tilbage. - Vi kommer igen snart.
Og så har du det bedre.
- Farvel. - Farvel.
Tror I, han holder til aften?
- Jeg tror ikke... - Han er færdig!
Gå I bare, vi ses senere.
- Farvel. - Udmærket, Paul.
Det er jeg ked af, Paul.
Jeg ville aldrig røre hans ting, hvis han selv kunne bruge dem.
Jeg ville gå barfodet over pigtråd, hvis det kunne hjælpe ham.
Men hvorfor skal en sygepasser have de støvler?
Jeg forstår, Müller. Vi er alle ens herude.
Og gode støvler er sjældne.
Vær rar at kalde på doktoren.
Doktor, herren i den næste seng vil gerne tale med Dem.
Jeg har gjort, hvad jeg kan for ham. Der er intet at gøre.
Stakkels knægt.
Næste gang, siger han.
Tror du, jeg nogensinde bliver rask?
Ja, selvfølgelig!
Tror du virkelig?
Ja da! Du skal bare lige over operationen.
Det tror jeg ikke.
Franz! Sig ikke tåbeligheder. Du bliver så god som ny.
De kan kurere det, der er værre.
Måske kommer du til Klosterberg på rekonvalescens.
Så kan du se ud over markerne...
på de to træer i horisonten.
Det er den smukkeste tid på året, nu hvor kornet modnes.
Du kan gå ud uden forlov.
Du kan endda spille klaver, hvis du vil.
Men nu må du prøve at sove, Franz.
Kære Gud...
dette er Franz Kemmerick...
kun 19 år gammel.
Han vil ikke dø.
Jeg beder Dig. Lad ham ikke dø.
Tag mine støvler med til Müller.
Nej, Franz, nej.
Og hvis...
Hvis du finder mit ur, så send det hjem.
Doktor!
Hvor er doktoren?
Hvorfor er her ikke en doktor?
Doktor, kom hurtigt. Franz Kemmerick dør!
- Hvem af dem er det? - Det amputerede ben.
- Jeg har amputeret en halv snes i dag. - Seng nr. 26.
Se De til ham. Jeg skal operere.
Operation efter operation siden klokken fem i morges.
Seksten døde i dag, med Deres er det sytten.
Det bliver nok tyve, inden vi når morgen.
- Hvorhen i den hast? - Han har vel stjålet støvlerne!
Nu har jeg det, Kat.
"Summen af et regnestykke...
er S = A + L x N over 2."
Interessant, ikke?
Hvad vil du lære den slags for?
En dag bliver du kanonføde, og så er det hele spildt.
Jeg har sjov ud af det.
Mine støvler!
Müller...
jeg så ham dø.
Før vidste jeg ikke, hvordan det var at dø.
Og så kom jeg udenfor...
og jeg følte...
Det føltes så godt at være i live...
at jeg satte farten op.
Jeg tænkte på de besynderligste ting...
såsom at være ude på marken.
Den slags ting.
Du ved, piger.
Og det føltes, som om elektricitet...
steg fra jorden op igennem mig.
Og så begyndte jeg at løbe stærkt.
Jeg passerede soldater, og jeg hørte stemmer kalde.
Og jeg løb, og jeg løb.
Og jeg følte det, som om jeg ikke kunne få luft nok.
Og nu er jeg sulten.
Nu gør krigen mig ikke noget.
Det bliver en fornøjelse at tage til fronten i sådanne støvler.
Det er en god opfindelse.
Tænk på al den energi, du bruger, hvis du skal knække alle lusene. Se!
Brændt til døde.
Hvordan var patruljen? Slem?
Det må have været frygteligt, hvis de havde tid til at høste.
Da vi passerede et kirsebærtræ, gik han amok.
Jeg kunne næsten ikke hive ham væk.
Det var smukt.
Jeg har en stor frugthave med kirsebærtræer hjemme.
Når de står i fuldt flor...
ser det fra høloftet ud som et stort lagen.
Så hvidt.
- Måske får du snart orlov. - Eller bliver sendt hjem som landmand.
En kvinde kan ikke drive en gård alene. Det duer ikke...
uanset hvor meget hun knokler.
Høsten står for døren igen.
Hvad er der med ham?
Han fik brev i går fra sin kone. Han vil hjem til sin gård.
Vi vil alle gerne hjem.
Hvad ville vi i grunden gøre, hvis der pludselig igen var fred?
Drikke os fulde og se os om efter kvindfolk!
Jeg ville se mig om efter en Askepot...
der kunne bære den her som strømpebånd.
Og når jeg har fundet hende, ser I mig ikke i to uger.
Jeg vil vende tilbage til tørvemarkerne...
og de hyggelige stunder i øl-haverne.
Og skomager er nu ikke det værste, man kan være.
Se. Min familie.
Jeg burde sparke dig, fordi du begyndte på det her.
I kan sagtens snakke. I har noget at tage tilbage til:
Koner, børn og arbejde.
Men hvad med os? Hvad har vi at komme hjem til? Skolen?
Hvorfor ikke? I ved måske det hele allerede?
Man kan ikke tage alt det vås, de lærer en, alvorligt...
efter tre år med granater og bomber.
Det kan man ikke krænge af sig som en sok.
De lærte os aldrig noget nyttigt...
som at tænde en cigaret i blæst og tænde bål af vådt ved...
eller stikke bajonetten i en mands bug og ikke i ribbenene, så den sidder fast.
Hvad kan der ske os efter det?
Det skal jeg sige dig! Tag vores klasse.
Ud af 20 er tre officerer...
ni er døde...
Müller og tre mere er sårede...
og en er på galeanstalt.
En dag er vi alle døde, så lad os glemme det.
Skynd jer! Kom herind!
Himmelstoss!
- Hvad sker der? - Er du gået fra forstanden?
- Det er Himmelstoss! - Så er der retfærdighed i hæren!
Nå, nå. Så er vi alle samlet, hvad?
Vi har været her lidt længere, Himmie.
Siden hvornår er vi på så familiær fod?
Rejs jer og smæk hælene sammen! Alle sammen!
Rend og hop.
Hvem er din ven?
Vil nogen hente en god stol til general Ludendorff?
Jeg befaler jer som jeres overordnede!
- Vil I stilles for en krigsret? - Jeg vil.
Der ventes et stort angreb i aften, og det vil jeg gerne slippe for.
Vil I adlyde mine ordrer?
Rend mig i røven!
Her forlanger vi normalt ikke honnør, men nu skal du høre, hvad vi gør.
Vi går til angreb på en by, vi har forsøgt at indtage før.
Mange dræbte og sårede. Det var vældig morsomt.
Denne gang skal du med os.
Hvis nogen af os tager en kugle, inden vi dør...
vil vi komme hen til dig, smække hælene sammen og pænt spørge:
"Vil sergent Himmelstoss have os undskyldt?"
Det her skal du få betalt!
Så er det her.
Lige til tiden. Gør jer hellere klar.
Jeg er såret!
Det er bare en skramme, din kujon! Op med dig! Ud til de andre!
Nej, nej, nej!
Din kujon!
Din beskidte kujon! Du lader de andre tage skraldet, hvad?
Rejs dig op!
Fremad! Kom så herud!
Fremad, lød ordren.
Fremad!
Modangreb.
Jeg vil bare hjælpe dig.
Hold så op med det der!
Resten kan jeg klare, men jeg kan ikke holde ud at høre på det der!
Hvorfor er du så længe om at dø? Du skal jo dø uanset!
Nej, du dør ikke.
Nej. Du dør ikke. Det er kun mindre sår.
Du skal nok komme hjem.
Længe før mig.
Du ved, jeg ikke kan flygte. Derfor bebrejder du mig.
Jeg ville ikke dræbe dig. Jeg forsøgte at holde liv i dig.
Hvis du sprang herned igen, ville jeg ikke gøre det.
Da du sprang herned, var du fjenden, og jeg var bange for dig.
Men du er bare ligesom mig, og jeg dræbte dig.
Tilgiv mig, kammerat.
Sig det for min skyld. Sig, at du tilgiver mig.
Nej. Du er død.
Du er heldigere end mig. Du er ovre det.
De kan ikke gøre dig mere nu.
Kære Gud, hvorfor gjorde de det her mod os?
Vi ville bare leve, du og jeg.
Hvorfor skulle de sende os ud for at kæmpe mod hinanden?
Hvis vi lagde geværerne og uniformerne...
kunne du være min bror ligesom Kat og Albert.
Du må tilgive mig.
Jeg vil gøre alt, hvad jeg kan.
Jeg vil skrive til dine forældre. Jeg vil skrive til...
Jeg vil skrive til din kone. Det skal jeg nok.
Jeg lover, at hun ikke skal mangle noget.
Jeg vil hjælpe hende og også dine forældre.
Bare tilgiv mig. Tilgiv mig!
Der skete noget forfærdeligt i går.
Jeg dolkede en mand. Stak ham ned med mine egne hænder.
Jeg ved, hvordan det er første gang.
Tænk ikke på det. Bårebærerne finder ham.
Nej, han er død. Jeg så ham dø.
Du kunne ikke gøre noget.
Vi er alle nødt til at slå ihjel. Vi kan ikke gøre for det.
Det er det, vi er her for. Se der for eksempel.
Jeg fik ham. I skulle have set, hvordan han hoppede op i luften.
Han har måttet skyde tre mænd for vores skyld i dag.
Bliver han sådan ved, får han en medalje til knaphullet.
Lig ikke søvnløs over det mere.
Måske var det, fordi jeg sad hos ham så længe?
Selvfølgelig, det er derfor!
Men krig er nu engang krig.
Fremad, march!
Hurtigt! Fremad!
Kompagni, holdt!
Træd af.
Ikke-vagthavende officerer og menige, træd af!
- Giv mig din bedste pølse. - To.
Giv mig en øl.
En, to, tre!
Kom nu. En øl.
Gå væk.
Giv mig nu en øl.
En øl. Én øl...
Skål for, at vi skal være hønefulde i aften.
Det her er begyndelsen.
Jeg havde helt glemt, der fandtes den slags piger.
Det gør der heller ikke.
Se de tynde, små sko.
Dem kan hun ikke marchere langt i.
Paul! Tal ikke om at marchere.
Du keder den unge dame.
Om forladelse.
Hvor gammel tror du, hun er?
Omkring 22.
Nej, så skulle hun være ældre end os.
Hun er 17!
Sådan en pige.
Det kunne være skønt, hvad, Albert?
Vi ville ikke have mange chancer mod ham der.
Vi kunne tage et bad, vaske vores tøj...
All right.
Jeg ville måske endda gå så langt som til at blive afluset.
Vent nu lige lidt! Hun er langt væk herfra nu.
Se på datoen. Maj, 1917.
Det er fire måneder siden.
Sandt nok.
Alligevel, skål for hende!
Skål for dem alle sammen!
Albert...
vi burde nok vaske os alligevel.
All right.
Personligt kan jeg bedst lide, når der er lidt mere...
Det var en ærbar samtale indtil nu.
Nu trænger vi til det bad.
- Et bad? - Hvorfor?
Det forstår du ikke.
Vandet er iskoldt. Jeg har fået nok af romantik.
Så tænk på hendes smukke øjne.
- Og hendes hår. - Her er vi!
- Vi vil ikke gå glip af noget. - Gå med jer!
- Hvad gør I her? - Bader.
De siger, at nogle mennesker tager bad hver uge!
Kvindfolk!
Mademoiselle, har De lyst til en svømmetur?
Mademoiselle, De kysse mig.
Skat!
Gå ikke jeres vej, piger.
Vær søde ikke at gå.
Mad!
Halt! I ved, I ikke må krydse floden.
Bliv på denne side, ellers får I ballade.
Hvad plaprer de op om?
- At vi skal komme i aften. - Det gør vi.
- Hende blondinen er vild med mig. - Vi er fire, og der er kun tre.
Det var mig, der stoppede dem! Blondinen er min!
Så må I slås om resten.
Slås er ordet. I krig og kærlighed gælder alle kneb.
Hvad mener du? Hvad vil du gøre?
Det får I at se.
C'est moi, blondie.
Hun mener døren.
Den er ikke bare pæn, den er flot!
Den passer, som var den syet til mig.
En officersfrakke. Det er et fint sted, vi er havnet.
Tag en lille en til.
Er det min eller din fødselsdag?
Hvorfor?
Du har givet drink efter drink i to timer.
Jeg prøver at hitte ud af hvorfor.
Hvorfor?
Bare fordi drengene...
bad mig underholde dig lidt.
Hvor sødt.
Ja.
De sagde, at du forstod.
Jeg er blevet ført bag lyset!
Ja, det er du!
Tag den til at starte med!
Så kommer der flere!
Det larmer for meget.
Skat.
Hvad hedder du?
Navn. Hvordan siger man navn?
Georgette? Camille?
Suzanne.
Paul.
Suzanne, jeg ville ønske, jeg kunne fortælle dig noget.
Jeg ville ønske, du kunne forstå.
Skat, jeg ser dig aldrig mere. Jeg ved det godt.
Og jeg ville ikke kunne kende dig, om jeg så gjorde...
og alligevel vil jeg altid huske dig.
Hvis du vidste, hvad for nogle kvinder vi soldater møder.
Nej, nej, nej. Ikke krigen.
Det er dig, jeg taler om!
Det var, som om al krig og rædsel og forfærdelse...
veg fra mig...
som ved et mirakel.
Noget, jeg aldrig havde troet.
Kald på Paul.
Vi går nu, Paul.
Se der. Fine, nye kister. Til os.
Det er en lystig optakt til denne offensiv.
Meget betænksomt af dem, men ingen af dem er lange nok til Tjaden.
Jeg vil ikke snakke med jer forrædere.
Men jeg skal ikke i nogen kiste.
Det tror jeg heller ikke, hjerteknuser.
Du skal være glad, hvis de lægger et vandtæt klæde...
om dit lange lemmedasker-lig!
Min side!
Det katolske hospital, Albert.
De siger, man får god mad og god pleje der.
Vi er heldige.
Efter regnen på forbindspladsen og en 24 timers togtur er det fortjent.
Jeg er Hamacher.
Ja, det er mit navn.
Jeg fik hul i hovedet, og så gav de mig en erklæring, der siger...
at "Josef Hamacher i perioder er utilregnelig."
Lige siden har Hamacher haft megen morskab.
Jeg håber ikke, I er for hårdt såret.
De andre dør så hurtigt, at vi ikke når at lære hinanden at kende.
Os skal du nok lære at kende.
Tak.
Også til dig.
Jeg er ked af det, kære. Men du må bryde op nu.
Ja, søster.
Se nu godt efter.
Fjerner de hans tøj, ser I ham ikke igen.
Se! De lægger ham på dødsstuen.
Dødsstuen?
Når man er døende, flytter de en, så man ikke optager en seng.
I hjørnet af bygningen er der et lille rum...
lige ved siden af lighuset!
Det er så bekvemt og sparer en masse besvær.
Men hvad nu, hvis han kommer sig?
Jeg har set mange rykke ind på dødsstuen...
men ingen kommer nogensinde tilbage derfra.
Søster?
- Er det dig, der ringer, Paul? - Ja.
Er der noget i vejen?
Jeg tror, jeg forbløder. Forbindingen er helt gennemblødt.
Jeg har ringet i en evighed, men ingen kommer.
Jeg tror, jeg bløder.
Søster, hent en steril forbinding og en ispose.
- Hvorfor har ingen tilkaldt mig? - Han har ringet.
Ingen af os kan gå, søster.
Søster, er det slemt?
Det skal nok gå. Vi fangede det i tide.
Hvad er der? Hvad gør du?
Vi må skifte din forbinding.
Hvor fører I mig hen?
Til forbindsstuen.
Nej, nej! Jeg vil ikke! Jeg vil blive her!
Så, så.
- Jeg vil ikke på dødsstuen! - Du skal på forbindsstuen.
Hvorfor tager I mit tøj med? I lyver for mig!
Men jeg kommer tilbage! Jeg vil ikke dø!
Søster Libertine, hvordan har han det?
Stakkels dreng. De måtte amputere hans ene ben.
Åh, ja. Han er væk.
Væk!
Goddag.
Velkommen hjem, Albert!
Hvordan har du det, knægt?
Nogenlunde. Men jeg har frygtelige smerter.
Min fod gør...
Hamacher, har de skåret mit ben af?
Selvfølgelig ikke. Hvor mange havde du før? To?
Det har du stadigvæk. Et, to!
Lav ikke sjov. Fortæl mig det ærligt.
Selvfølgelig har de ikke det. Og du ser godt ud.
Se selv. Kan du se?
Jeg vil ikke være krøbling!
Så vil jeg ikke leve!
Jeg tager livet af mig så!
- Jeg vil ikke leve! - Jo, du vil.
Albert, jeg kom tilbage! Jeg sagde nok, jeg kom tilbage.
Se, alle sammen. Jeg kom tilbage!
Det er ikke der, jeg skal hen. Jeg bor derovre.
Paul, jeg er så glad!
Hamacher, jeg vendte tilbage fra de døde!
Det er højst usædvanligt. Det er aldrig sket før.
Vi må blive raske, så vi snart kan komme hjem. Nu bliver alt godt.
Ja, Paul, nu bliver alt godt.
Paul! Paul!
Hvad er der i vejen?
Ingenting.
Giv mig et lommetørklæde.
- Mor? - Her er jeg, Paul.
Mor er syg.
- Er du såret? - Nej, jeg har orlov.
Og så tuder jeg i stedet for at være glad.
Anna, hent glasset med brombær.
Du kan stadig godt lide dem, ikke?
Jo, mor. Jeg har ikke smagt dem længe.
Man skulle næsten tro, vi vidste, du kom.
Jeg laver kartoffelkager.
Lad dem ikke brænde på.
Paul, sæt dig ned...
ved siden af mig.
Min Paul.
Min lille dreng.
Det havde jeg nær glemt, mor. Jeg har små gaver med til jer.
Se, mor. Brød, pølse og ris.
Du har sultet dig.
Skulle jeg ikke fortælle far, at Paul er kommet hjem?
Hvis Paul kan holde øje med maden på komfuret?
Nej, mit barn. Jeg står op.
Paul, du er soldat nu, ikke sandt?
Men det er, som om jeg ikke kender dig.
Jeg kan tage uniformen af.
Jeg henter dit jakkesæt. Det hænger i skabet, som du forlod det.
Er du her virkelig?
Du skal ikke...
Du går ingen steder, vel?
Nej! Jeg er lige her.
Så er dit tøj klar til dig.
- Jeg husker, da du fangede den. - Ja, og du tog den fra mig.
Ja, jeg gjorde.
Vi befinder os bag linierne, Men vi forstår at ære soldaten...
som fortsætter på trods af blod og død.
D'herrer, min søn.
Det glæder mig at gøre Deres bekendtskab, unge mand.
Hvordan er det derude? Forskrækkeligt, ikke?
Men vi må stå fast.
I får i det mindste en ordentlig forplejning.
Det er selvfølgelig værre her.
Vore soldater fortjener det bedste. Det er nu vores motto.
Det bedste til soldaterne.
Men I må give franskmændene en ordentlig afklapsning!
Og hvis I gerne vil hjem...
så skal jeg vise jer, hvad I skal gøre, inden I kan vende hjem.
Giv mig en hånd her.
Her har vi frontlinien.
Den er formet som et "V."
Her er St. Quentin. Og se selv.
I er næsten brudt igennem, ikke sandt?
Så gå fremad og glem den evindelige skyttegravskrig!
Bryd igennem Tommy'erne! Så får I fred.
Når man står midt i det, er krigen ikke, som den ser ud herfra.
I kender ikke noget til det.
I kender selvfølgelig detaljerne...
men jeg taler om helheden!
Og den kan I ikke bedømme.
Selvfølgelig gør I jeres pligt og sætter livet på spil.
Men for det modtager I den højeste hæder.
Jeg har sagt, at alle burde tildeles Jernkorset.
Først må fjendens linier gennembrydes i Flandern.
- Og så et stormløb på Paris! - Netop!
Nej, ikke i Flandern. Jeg skal sige jer, hvor gennembruddet skal ske. Lige her.
Fjenden har for mange reserver der.
- Jeg insisterer nu på Flandern! - Men hvorfor?
De er halvvejs gennem St. Quentin. Hvorfor gå den anden vej?
Fordi Flandern er fladt land! Ingen bjerge, ingen hindringer!
Der er for mange floder.
Gårdene har de forladt...
og skolerne og fabrikkerne.
Ud er draget modige, ædle mænd, uden at se sig tilbage...
i erkendelse af, at deres eneste pligt lige nu...
er at redde fædrelandet.
Hvordan har du det, Paul?
Godt at se Dem, professor.
Du kommer i rette øjeblik. Lige i rette øjeblik.
Som for at bevise, hvad jeg har sagt, er her en af de første, som drog ud.
En knægt, der sad her foran mig på disse bænkerader...
og som gav afkald på alt for at blive soldat i krigens første år.
Han tilhører Jernets Ungdom, som har gjort Tyskland uovervindelig.
Se på ham. Robust og med gylden hud og klare øjne.
En af den slags soldater, som I alle bør misunde.
Knægt, tal til dem.
Fortæl dem, hvad det vil sige at tjene sit fædreland.
- Nej, jeg kan intet fortælle dem. - Du må, Paul. Bare nogle få ord.
Fortæl dem, hvor hårdt brug der er for dem derude.
Fortæl, hvorfor du tog af sted, og hvad det betød for dig.
Jeg kan intet sige.
Hvis du husker en heroisk gerning, et glimt af ædelmod...
så fortæl om det.
Jeg kan ikke fortælle jer noget, I ikke ved.
Vi lever i skyttegravene derude. Vi kæmper.
Vi forsøger at undgå at blive dræbt.
Men nogle gange bliver vi det.
Det er det hele.
Nej! Nej, Paul!
Jeg har været der! Jeg ved, hvordan det er.
Men det er ikke det, man dvæler ved.
Jeg hørte Dem gentage de samme gamle paroler...
og skabe flere jernmænd, flere unge helte.
De tror stadig, det er smukt at dø for sit land, gør De ikke?
Dengang troede vi, at De vidste det.
Men det første bombardement lærte os noget andet.
Det er beskidt og smertefuldt at dø for sit land.
Det er bedre ikke at dø end at dø for sit fædreland!
Millioner dør for deres land og til hvad nytte?
De bad mig fortælle dem, hvor hårdt brug der er for dem derude.
I virkeligheden siger han: "Gå ud og dø."
Undskyld mig, men det er nemmere sagt end gjort.
Kujon!
Og det er nemmere at sige det end at se på det.
Nej! Nej, drenge!
Undskyld, men jeg må sige...
Mine ord er spildte. De vil ikke vide, hvad jeg mener.
Men det er længe siden, vi forlod dette klasseværelse.
Så længe, at jeg troede, hele verden havde indset det nu.
Men nu sender de børn i krig, og de holder end ikke en uge!
Jeg skulle ikke være taget hjem på orlov.
Ved fronten er man enten død eller levende, og så er det det!
Det kan man ikke holde skjult for nogen ret længe.
Og vi ved, at vi er fortabt, uanset om vi lever eller dør.
Tre år har vi udholdt. Fire år.
Hver dag er et år og hver nat et århundrede.
Vore kroppe er jord og vore tanker ler...
og vi sover og spiser sammen med Døden.
Vi er fortabt, for sådan kan man ikke leve.
Jeg skulle ikke være kommet. Jeg rejser igen i morgen.
Jeg har fire dage tilbage, men jeg holder det ikke ud her!
Jeg tager tilbage i morgen.
Undskyld.
Mor, du bliver forkølet. Læg dig til at sove.
Jeg kan sove, når du er rejst.
Skal du rejse i morgen? Er det nødvendigt?
Ja, mor. Ordrerne blev ændret.
Er du meget bange?
Nej, mor.
Der er noget, jeg gerne vil sige dig.
Og det er...
vær på vagt over for kvinderne derude.
De er nogle værre nogle.
Hvor vi er, er der ingen kvinder.
Vær forsigtig ved fronten.
Ja, mor, det skal jeg nok.
Jeg vil bede for dig hver dag.
Og prøv, om du kan få en tjans, der ikke er helt så farlig.
Ja, mor.
Jeg vil prøve at få køkkentjans. Det lader sig nemt gøre.
Så gør det, og hvis de andre siger noget...
Det tager jeg mig ikke af.
Nu skal du gå i seng og blive rask, til jeg kommer tilbage.
Jeg har lagt to sæt nyt undertøj i dit tornyster.
Det skal nok holde dig varm.
Det er ren uld.
Det er sødt af dig.
Godnat, min søn.
Godnat, mor.
Åh, mor, mor.
Du regner mig stadig for et barn.
Hvorfor kan jeg ikke lægge hovedet i dit skød og græde?
- Er dette 2. kompagni? - Javel.
- Er det, hvad der er tilbage? - Javel.
Vi var 150 mand, men det er, hvad der kom hjem i går.
Men nu giver de os forstærkning op til 150 mand igen.
Hvor gammel er du?
Seksten.
Det nytter ikke. Jeg fandt ikke noget.
Vi må spise savsmuld.
Ikke mig! Så hellere sulte. Det giver mig kvalme.
Nu bliver det en rigtig krig igen.
Paul! Hvordan har gamle Paul det?
Her er jeg.
2. kompagni er svært at finde. Ingen vidste, hvor I var.
Godt, du fandt det.
Det får jeg vist ikke lov at beholde.
Før var der lidt mad i savsmuldet. Nu er det kun savsmuld.
Det er ikke sjovt. Det æder en op indefra.
Det ligner slet ikke det gamle 2. kompagni.
Reserverne er alle sådan. Ikke gamle nok til at bære deres egen oppakning.
Det eneste, de er gode til, er at dø.
Nogle af de gamle er her vel endnu?
De prøver at finde en måde at tage livet af mig på.
Hvor er Westhus?
Budbringer-hunden blev ramt. Han gik ud for at hente den.
- Passer det med våbenstilstanden? - Det lader det ikke til derhjemme.
- Skal vi blive ved med at slås? - Det siger de.
De er bindegale!
Tyskland vil snart være tomt.
Hvor er Detering?
Han fik hjemve. Husker du kirsebærblomsterne?
Det kom han vist aldrig over.
En aften begav han sig hjemad for at hjælpe konen med gården.
De fangede ham bag linierne, og siden har vi intet hørt til ham.
Han havde bare hjemve, men sådan så de nok ikke på det.
Hvor er Kat? Er han...
Ikke Kat! Hvis han røg, ville krigen være forbi.
Husk, at han altid sagde, at de gemmer ham til sidst.
- Hvor er han? - Ude efter noget at koge suppe på.
Hvor?
Tre kilometer nede ad den vej.
Vi ses.
Kat!
Paul!
Goddag, Paul.
- Har du stadig ondt i siden? - Nej, det går fint nu.
Har du heldet med dig?
Nej. Generalstaben har været egnen igennem med en tættekam.
Lad os sætte os ned her.
Fortæl mig, hvordan var der derhjemme?
Havde du en god orlov?
Delvist.
Hvad er der?
Jeg duer ikke til livet derhjemme mere.
Det gør ingen af os. Vi har været i det her for længe.
Drengene troede, jeg var fej, fordi jeg fortalte dem...
at vi har lært, at døden er stærkere end pligtfølelsen over for sit land.
De gamle mænd sagde: "Lav stormløb på Paris."
Min far ville endda have mig med ud omkring i uniform.
Det er ikke hjemme mere.
Det eneste, jeg tænkte på, var: "Jeg vil tilbage til Kat."
Du er den eneste, jeg har.
Det er ikke meget at have.
Jeg har savnet dig, Paul.
Vi ved, hvad det drejer sig om herude. Her er ingen løgne.
Stormløb på Paris?
Du skulle se, hvad de har ovre på den anden side.
De får hvidt brød derovre.
De har en halv snes flyvemaskiner for hver af vore.
Og kampvogne, der kan forcere alt.
Hvad har vi tilbage?
Kanoner så slidte, at de spreder granater over vore egne.
Ingen mad, ingen ammunition, Ingen officerer.
Stormløb på Paris!
Det er altså sådan, de siger hjemme.
Vi må nok hellere se at komme af sted.
Hvor jeg løj for min stakkels mor.
Jeg sagde, her ikke var så slemt, fordi vi altid var mange sammen.
Nu hvor jeg er sammen med dig, føler jeg, jeg sagde sandheden.
Ned!
Endnu en, der ikke ramte os. Kom, videre.
Vent. Det ser ud til, den gamle brødkærre er brudt sammen.
Jeg tror ikke, jeg kan gå resten af vejen.
- Blev du ramt? - Jeg tror, skinnebenet er brækket.
Det er ikke så slemt. Hold det godt sammen.
Jeg er vel nok heldig, hvad?
Det varsler da held! Det betyder, at krigen er forbi.
Næ, nej, du.
Denne krig er ikke forbi, før de for alvor får ram på mig.
Forsigtig.
Forsigtig!
Kom. Jeg bærer dig. Giv mig din hånd.
Forsigtig.
All right.
Nu skilles vore veje.
Måske kan vi mødes, når krigen er slut.
Ja.
Du giver mig din adresse, og jeg giver dig min.
I får ikke os begge to på én dag!
Vi ses helt sikkert igen.
Husker du, da du kom slæbende med en hel gris?
Og den dag i skoven, hvor du lærte os at undvige granaterne?
Og mit første bombardement? Hvordan jeg græd?
Da var jeg kun en ung rekrut.
Så er vi her.
Sådan, Kat.
Du kunne have sparet dig besværet. Han er død.
Nej, han er bare besvimet. Han blev ramt i skinnebenet.
Han er død.
Vil du have hans lønningsbog?
- I er ikke i familie, er I? - Nej, vi er ikke i familie.
Det er din tur til at give. Fik du hans navn og nummer?
Ja, korporal Stanislaus Katczinsky, 306.
"Slut"